Hän on nyt meidän.
13 PÄIVÄÄ AIEMMIN
Syd. Syd!
Istu.
Hän tuli takaisin.
Tänä aamuna. Hän näyttää hyvältä.
Niinhän meidän miehemme aina.
Aina kun he ehtivät piipahtaa kotona.
Aina on tärkeää tekemistä.
Maailma ei pelasta itseään. Sitten he lähtevät taas.
Päivä, kuukausi, vuosi...
Ikuisuus.
Amiraali Fukyama kysyi, oletko valmis palaamaan töihin.
- Tarvitsemme sinua. - Niin he hallitsevat meitä. Poissaololla.
Emme osaa keskittyä omaan elämäämme.
Tärkeisiin asioihin.
- Mitä oikein yrität...? - Ei se heidän vikansa ole.
Ja eihän sellaisesta voi suuttua.
Ei heillä ole vaihtoehtoja, kun kohtalo kutsuu.
Olisimme aika ämmiä, jos estelisimme heitä.
Tiedätkö mitkä ovat maailman surullisimmat sanat?
"Tyhjä tontti." En tiedä, miksi.
Tyhjä tontti...
Kultani merellä on taas
Kultani kaukana on
Kultani merellä on taas
Kultani takaisin tuokaa
- Aika epäkohteliasta. - Ylös siitä.
Hunajaiseni, olen hämmentynyt. Et ole oma itsesi.
Mistä sinä sen tietäisit? Missä olit tällä kertaa?
Tämä valo...
- Muistatko kattoterassin Bombayssä? - Se on nykyään Mumbai.
- Moni asia muuttui, kun olit poissa. - Syleilimme tähtien alla.
- Kuiskittuja unelmia. - Hylkäsit minut.
- Tulen aina takaisin tyttöni luo. - Se tyttö on historiaa.
Ei ole. Katso.
Murehdin sitä, milloin tulisit takaisin.
Tulisitko ollenkaan.
Kaikki ne vuodet... Tunnistaako minua enää?
Vuodet ovat vain kierroksia auringon ympäri.
Meidän täytyy lähteä pian.
- Minne? - Etsimään munkkia.
Muistatko? Munkki joka vartioi.
Oletko nähnyt häntä? Mi-Go-munkkia?
Onko hän täällä? Kolmosdivisioonassa?
Vain hän tietää, minne ruumis on kätketty.
Nyt muistankin. Munkki.
- Olisit polttanut tämän. - Mitä?
Silloin en olisi jäänyt jääkuution vangiksi.
Olin kiinni kehossani, mutta jos olisit polttanut minut...
- Polttanut sinut? - Niin.
Olisin voinut tanssia rajoitta kosmisissa ulottuvuuksissa.
Se olisi ollut kaunista.
Entä minä? Entä me?
Olisit voinut tulla mukaan tuonpuoleiseen.
Tulla mukaan...
Oliko se hassusti sanottu? Tarkoitin seurata.
Ennen olisit seurannut minua minne tahansa.
Niin.
Niin seurasin. Ja minne päädyinkään?
Välimme...
Välimme eivät ole ennallaan.
Totta.
Varoitus uudesta oireesta: tyrmistys...
Ihan oikeasti, Melanie, milloin palaat töihin?
- Entä jos tämä kaikki onkin unta? - Mikä?
Elämä. Maailma. Mistä tiedän, että sinä olet totta?
- Olen totta. - Mistä tiedät?
Kun lyön ihmisiä, he kaatuvat.
Syy ja seuraus.
Ehkä hekään eivät ole totta. Ehkä kaikki on kuvitelmaa.
- Kenen kuvitelmaa? - Caryn! Toisen puoliskosi.
Et ehkä edes ole täällä. Olet vain hänen kuvitelmaansa.
Ehkä hän haluaa sisimmässään olla vahva ja kaunis nuori nainen.
Sinä siis olet hänen harhansa.
Minä menen nyt. Sinulla on vanhusmeininki päällä.
Tai ehkä hän on sinun kuvitelmaasi.
Haaveilet auktoriteetista.
Caryä ei oikeasti olekaan.
Hän on sinun harhasi.
Olisit tosissasi.
Totuus on valinta. Kuka niin sanoikaan? Joku.
Älä puhu outoja. Tuossa ei ole mitään järkeä.
- Olin ennen naimisissa. - Oliverin kanssa. Tapasin hänet.
Tapasitko? Eikö hän ollutkin komea?
Hän eli 21 vuotta jääkuutiossa.
- Eikö kuulostakin kivalta? - Ei.
Minusta kuulostaa.
Jääkuutio kahdelle...
Ehdotin että palaisimme sinne.
Hän vastasi: "Entä maailma?" Silloin tajusin.
Keskityin vuosia maailman pelastamiseen.
En silti tajunnut kaikkein tärkeintä asiaa.
Pakotat kysymään. Mitä asiaa?
Ei ole maailmaa, jota pelastaa. Kaikki on vain päässäni.
- Cary, näitkö? - Näin.
- Mitä meidän pitäisi...? - Ase autoon ja matkaan.
Minne?
- Sininen mustekala. - Miten näemme sen?
Tämä ei tee kipeää.
Istutettu muisto. David laittoi kuvat päähäni.
- Päähämme. Miksi? - Hänellä on suunnitelma.
Jää vahtiin.
Pidä kiirettä.
Tarvitaan enää sininen...
Minä ajan.
- Osaatko muka ajaa? - Ei se voi vaikeaa olla.
Buenas tardes, ämmät!
- Oletko sinä uusi Barbara? - Olen uusi Janine.
- Kuka Janine on? - Hän oli uusi Barbara.
- Mitä hänelle tapahtui? - Muuttui leppäkertuksi.
- Minä olen muuten Lenny. - Siistiä.
Maissihiutaletyttö.
Siistiä!
- Kivat silmät. - Kiitti. Ne ovat uudet.
Eikä!
- Kyllä. - Eikä!
Pössypäät ylös! Kuningatar on palannut!
Sokerikuorrutetun aamiaismuron valtiatar.
Alkuperäinen herkku ja yllätyslelu!
Lenny... mikälie.
- Tätä pitää juhlistaa. - Taidatte jo juhlia.
Pidetään kunnon juhlat.
- Vai mitä sanot? - Kelpaa.
Oliko se tällaista?
Davidin kanssa? Säikyttelitkö häntä unessa?
En ole ihan varma.
Olin pikemminkin halloween-naamari.
Sori muuten tästä.
Kiva kroppa. Terveempi kuin omani.
Oletko...?
- Näinkö tämä menee? - Voisit antaa kehoni takaisin.
Niin... minä...
En tiedä, miten.
- Auttaako se, ettei tämä ole syytäni? - Ei.
Jos aiot hengata kanssani,
näet kaikenlaista sairasta.
Se mitä tein uudelle Janinelle on lastenleikkiä -
verrattuna Caligula-tason suunnitelmiini.
En ole irrotellut vuosiin.
Olin sairaalassa ja niin edelleen.
Turvavyö kiinni, tai sitten voit vain häipyä.
RIP. Lepää rauhassa. Se voisi olla fiksu päätös.
- Oletko hyvä ihminen? - Olihan tuo vitsi?
- Oletko hyvä ihminen? - On niitä huonompiakin.
- Oletko hyvä ihminen? - En ainakaan paras.
- Oletko hyvä ihminen? - Mitä väliä sillä on?
- Oletko hyvä ihminen? - Ole hiljaa. Lopeta!
Ole hiljaa!
- Teidän majesteettinne? Kenelle puhut? - En kenellekään.
Harjoittelin vain koulun näytelmää varten.
- Minäkin olin kerran näytelmässä. - Ihanko totta?
Siinä vain odotettiin koko ajan jotakuta.
- Tuliko mies koskaan paikalle? - Ei.
Miehet...
- Entä nyt? - Laatikko takaluukkuun ja mennään.
Surkea suunnitelma. Aseella saisi tuhoa aikaan.
Tehtävämme on vain toimittaa se.
- Kenelle? - En tiedä. Luotetaan Davidiin.
- En halua. - Tiedän.
- Ihan tyhmä suunnitelma. - Palataan labraan.
Ehkä hän ottaa yhteyttä.
Onko jano? Minulla on.
Elämää ajatellaan taaksepäin mutta eletään eteenpäin!
- Sanopa muuta. - Joku sanoi niin.
- Kuka? Siis alun perin? - Sinä.
Anna olla. Tai siis älä anna.
Oletko koskaan nähnyt sähköistä mustekalaa?
Kerran. Pysyttelin kaukana siitä.
- Missä? - Milloin?
Hetkinen. Sanoitko mustekala? Mietin pusukalaa.
Näitkö painajaista?
Kun kävelee Herran kanssa, Herra kävelee kanssasi.
En ollut koskaan oma itseni unissani.
Nyt olen oma itseni vain unissani.
Olen ihan oikeasti pahoillani.
Etkä ole.
- Mitä haluat minusta? - Sinun pitää totella.
- Ketä? - Minua.
David odottaa. Hän tarvitsee sinua.
- Mitä varten? En ymmärrä. - Sähköinen mustekala.
Näitkö sinäkin sen? Se on...
Se on Helsingissä tai Tukholmassa. Kumpi olikaan Sveitsissä?
- Oletko valmis antamaan kaikkesi? - Davidin puolesta?
- Olen. - Sinä rakastat häntä.
- Älä ole typerä. - Kuin kukka rakastaa mehiläistä.
Tarvitseeko hän todella minua?
Entä neiti Täydellinen?
- Sydney? - Hän ei pysty samaan kuin sinä.
- Sinä sen sanoit, sisko. - Lenore.
Okei. Jos hän tarvitsee minua.
- Pidän vain vähän hauskaa. - Lenore.
Mitä?
Helsinki ja Tukholma eivät kumpikaan sijaitse Sveitsissä.
Teidän majesteettinne? Meille tulee pikku prinssi.
- Onko täällä kermakaljaa? - Tuskin.
- Mitä nyt? - Olen huolissani Melaniesta.
- Hän ei ole ollut oma itsensä. - Huijariko?
- Ei. Hän on vain alamaissa. - Alankomaissa?
Hän on ollut surullinen.
- Miksi sitten sanoit alamaissa? - Se on sananparsi.
Vähän kuin "olet ihan kädetön".
Se ei nyt kuulu tähän. Ehkä hän on vain yksinäinen.
- Ei hän ole koskaan yksin. - Väkijoukossakin voi olla yksin.
- Eihän silloin ole yksin. - Voi silti tuntua siltä.
Minä kuolen.
- Mitä? - Jonain päivänä.
Alan käydä vanhaksi.
Sitten sinäkin olet yksin, kuten Melanie.
- Et sinä kuole. - Enkö?
Puukotan kuolemaa sydämeen, jos hän yrittää viedä sinut.
Epäuskottava ja aika karmiva mielikuva.
Silti myös lohduttava.
- Onko tuo...? - Ilmeisesti.
Kuuleeko kukaan?
Anteeksi?
Perhana.
Ei hätää. Laitoin aseeseen jäljittimen.
Voimme seurata sitä.
- Hän on täällä. He puhuivat. - Oletko varma?
Olen! Olisitpa kuullut.
Huuto kaikui koko rakennuksessa. Jos hän nyt on olemassa.
Eikä hän ole, mutta jos on. Olette murskanneet hänet.
Kosto. Mitä hän mahtaa haluta?
Jokin suunnitelma hänellä on. Aikoo puhkoa silmät päästänne.
Hän kirjoitti kirjeen tytölle.
Hän tulee kuitenkin yksin.
Olen varma! Jos olen olemassa.
Minäkin haluan tulla. Nyt.
Nyt!
Lupaatko? Vielä yksi asia.
Miksi kaikki päättyy aina väkivaltaan?
Suomennos: Jouni Luoma